Cyanophyta  sinice

Prokaryotické org. , centropalzma,  chromatoplazma obsahuje volně v thylakoidech fot. Barviva – chlorofyl, karoten, fykocyanin a fykoerytrin    slizové pochvy
Sinicový škrob
Heterocysty – sinice vážou vzdušný A
U planktnonních jsou plynné vakuoly

Rozmnožování : dělením buňky, vláknité hormogoniemi
Akinety

Tepelná adaptace, odolnost proti vyschnutí
Společenstva půdních mikroorganismů, vlhké skály, sladkovodní i slané biotopy
Symbióza s houbami, vodní květen

Řasy 
Stélka 
1.	monadoidní – jednobuněčná s bičíky
2.	rhizopodová – panožky
3.	kapsální – jednobuněčná, pomořená do slizu
4.	kokální – jednobuněčná, bez aktivního pohybu
5.	trichální mnohubuněčná vláknitá
6.	heterotrichální – mnohobuněčná, vláknitá, větvená
7.	pletivná 
8.	sifonální – trubicovitá dole s rhizoidy tvořená jednou buňkou
9.	sifonokladální   vláknitá nebo vakovitá mnohobuněčná

Rhodophyta   ruduchy
Stélka jednobuněčná až pletivná
Chybí bičíkatá stadia, barviva podobná jako u sinic, florideový škrob
 Rozmnožování: vegetativní fragmentací stélky, nebo tvorbou nepohlavních jednobuněčných spor
Pohlavní: oogamie (anteridium, karpogon s trichogynem) častá rodozměna

Převážně mořské řasy s převahou v litorálu a sublitorálu jižních moří, ale vyskytují se i v severních. Většina ve větších hloubkách. Přirůstají na kameny apod. Spolu s chaluhami a zelenými řasami tvoří pobřežní pás vegetace. 
Sladkovodní asi 1/20 jsou zelené nebo namodralé. 
Ruduchy patří k nejstarším rostlinám
Pokrm nori (Porphyra), agar a karagen

Dinophyta  obrněnky
Převládají bičíkovci 
Chlorofyl, karoten, xantofyly.   Škrob, někdy olej.
Buňky jsou buď oválné nebo dorsiventrálně stavěné, rozdělené rýhou. Na povrchu je periplast  nebo celulózní pancíř. 
Rozmnožování: Nepohlavně dělením nebo zoosporami, pohlavní vzácné
Důležitá složka mořského fytoplanktonu. Největší počet v teplých mořích, vegetační zabarvení /červené/ a světélkování. Jedovaté, úhyn ryb a ústřic. Ve sladkovodních biotopech je výskyt vzácnější 

Cryptophyta   skrytěnky
Bičíkovci s nesouměrnými dorsiventrálními buňkami. 
Chlorofyly, karoten často i fykocyanin a fykoerytrin,  škrob
Rozmnožování: podélným dělením
Časté ve sladkovodních nádržích, ale vyskytují se i v mořích. V našich podmínkách zejména na jaře, kdy tvoří první maximum biomasy /potrava pro zooplankton/
Za příznivých podmínek mohou způsobit žlutohnědé vegetační zabarvení vody

Chromophyta   
Zahrnuje skupinu řasových tříd – chlorofyly, karoten, xantofyly
Barva chromatoforů je hnědá nebo žlutozelená, polysacharidy chrysosa a laminaran

Tř. Chrysophyceae  zlativky
Řasy s jednobuněčnou nebo vláknitou stélkou, nejhojnější bičíkovci, některé zlativky mají kolem sebe schránku nebo krunýř s šupin.
Výživa: autotrofní, mixotrofní nebo heterotrofní
Rozmnožování: dělením buněk, u některých izogamie
Rozšířeny hlavně ve sladkovodních biotopech /koupaliště, čisté tůňky), kde jsou spolu s rozsivkami častou složkou jarního fytoplanktonu. Při přemnožení mohou vyvolat žlutohnědé zabarvení vody se zápachem rybího tuku. 
Většina zlativek je citlivá na znečištění vody. 

Tř. Bacillariophyceae  rozsivky  Diatome
Jednobuněčné řasy žijící jednotlivě nebo v koloniích. Křemitá buněčná stěna rozsivek, skořápka, je složena z větší epivalvy a menší hypovalvy. Plochá část strukturovaná. 
Centrické a penátní s raphe 
Rozmnožování: dělením buněk po čase pohl. Proces – oogamie u centrických, izogamie nebo anizogamie u penátních. 
Nejrozšířenější skupina ve sladkovodních /se značnou produkcí biomasy v jarním a podzimním období/ i mořských biotopech /centrické/. 
V mořích hlavní složka planktonu. . 
Některé druhy dobře charakterizují vlastnosti stanoviště. V půdě rostou malé pohyblivé penátní rozsivky. V tropech na listech stromů spolu se sinicemi.
Ve vodárenství obtížné, působí nepříjemný zápach vody. 
Citlivý indikátor různých fyzikálních a chemických faktorů: podle stenotermních rozsivek zmapovány teplé a studené mořské proudy, hodnocení kvality vody – biologické indikátory stupně výživné hodnoty a znečištění. 
Nejstarší z druhohor – fosilní sedimenty diatomit /křemelina/

Tř. Phaeophyceae  chaluhy
Chaluhy jsou mořské řasy se složitě členěnými stélkami, někdy značných rozměrů. Někdy členěny na rhizoidy, kauloid a fyloidy. U některých plovací měchýře. 
Buněčná stěna je částečně celulózní, převážně však z alginových kyselin a příbuzných látek.
Rozmnožování: vegetativně fragmentací stélky, nepohlavně zoosporami. 
Pohlavně. Izogamie, anizogamie nebo oogamie. Pro většinu chaluh je charakteristická rodozměna. 
Chaluhy jsou až na malé výjimky /3/ mořské řasy s max. rozvojem v chladných mořích. Jsou podstatnou součástí společenstev pobřežních řas a přidržují se podkladu rhizoidy. Hnědé řasy v hloubce 10-20 m mají několik metrů dlouhý kauloid a plovací měchýřky. V přílivové zóně jsou chráněny před vyschnutím mohutnou produkcí slizu.
Výjimečně a druhotně žijí v pelagiálu  Sargassum s bohatě větvenou stélkou obývá hladinu v Karibské oblasti.
Pobřeží severních moří v litorálu /přílivové zóně/ Fucus, v litorálu /do 40-50 m/ Laminaria.  V jižních chladných mořích Macrocystis /až 60 m/. 
Výroba sody, potaše, jódu,  alginových kyselin, pokrmy /kombu/. 

Tř. Xanthophyceae  Heterocontae  různobrvky
Od bičíkovců až po řasy s trubicovitou stélkou. Světle zelené chromatofóry. Olej.
Rozmnožují se většinou nepohlavně dělením buněk, pohlavní proces pouze u r. Vaucheria /oogamie/. Sargassum pouze vegetativně. 
Podobají se zeleným řasám a jsou častou nepříliš významnou součástí různých řasových společenstev. Hlavně ve sladkovodních biotopech, v půdě, ale i v mořském planktonu. 
Půda vyschlých rybníků Botrydium

Euglenophyta  krásnoočka
Bičíkovci s jedním nebo dvěma bičíky vyrůstajícími s lahvicovité nádržky na předním konci buňky. Stigma, soustava pulzujících vakuol.
Mnohá jsou apoplastická a živí se heterotrofně. Žádná nejsou plně autotrofní, ale potřebují organické zdroje C, A vitamínu B 1 a B12. 
Látka podobná škrobu /paramylon/. 
Povrch buňky je kryt pelikulou z bílkovinných proužků, které se vzájemně překrývají. V cytopazmě některých druhů se tvoří červené barvivo hematochrom, někdy působí vegetační zabarvení vody. 
Rozmnožování podélným dělením 

Většinou ve sladkovodních nebo brakických biotopech, některá známá i z moří.  Vegetační zbarvení vody, zelené povlaky, neustonické blanky na hladině kaluží. 
Přispívají k obnově kyslíku ve znečištěných vodách, který je rychle spotřebován bakteriemi. 

Chlorophyta   zelené řasy
Druhově nejbohatší a v přírodě hojně rozšířené /asi 7 000 druhů/.  Z fylogenetického hlediska tvoří počátek mohutné, složitě diferencované vývojové linie zelených rostlin.
Chlorofyl a, b, karoten a různé xantofyly    škrob. 

Tř. Chlorophyceae   zelenivky
Nejrůznější organizační stupně. Žijí jednotlivě nebo v cenobiích /vývojově vyšší typ buněčného souboru – pravidelné uspořádání buněk jedné generace v počtu 2 n, integrační tendence a funkční specializace buněk/. 
Rozmnožování: dělením buněk nebo tvorbou nepohlavních výtrusů  - zoospor nebo aplanospor. Pohlavní: izogamie, anizogamie, oogamie. 
U některých s vláknitou nebo pletivnou stélkou je rodozměna. 
Akinety
 
Především ve sladkovodních biotopech, význačná složka planktonu stojatých a pomalu tekoucích vod a se sinicemi hlavní producenti org. hmoty v letním období. Některé jsou hojné i v tekoucích vodách. 
Dominující složka kontinentálních půd.  
U řas s heterotrichální stélkou adaptace na přechod na souš.
Borka stromů, skály, 

Řády: Volvocales
Bičíkovci žijící jednotlivě nebo v cenobiích. 
Významná složka planktonu stojatých vod, kde tvoří zejména v létě vegetační zákal.

Tetrasporales  zelenivky žijící ve slizu, jsou na přechodu mezi bičíkovci a kokálními zelenivkami. 

Chlorococcales  jednobuněčné zelené řasy žijící jednotlivě nebo v cenóbiích. Buněčná stěna často bohatě strukturovaná. 
Dominující složka mikroflóry kontinentálních vod i půd. Vegetační zákaly.

Ulotrichales zelenivky s rozmanitou vláknitou stélkou.  Žijí ve sladkých vodách i v mořích. 
Ulothrix  kadeřnatka  hojná v tekoucích vodách v chladném období, mnohé druhy jsou mořské. 
Ulva lactuca v litorálu moří na kamenech – porost locikový

Tř. Conjugatophyceae  spájivky
Sladkovodní jednobuněčné nebo vláknité řasy, jejichž chloroplasty jsou masivní a často charakteristického tvaru. Nemají bičíkatá stadia. 
Pohl. Rozmnožování je konjugace (spájení), kdy jako gamety vystupují celé bezblanné protoplasty z jakékoliv vegetativní buňky. Po splynutí protoplastu a karyogamii vzniká zygota. 
Druhově bohatá skupina. 
Ř. Zygnematales   jařmatkovité  zahrnuje spájivky s vláknitou stélkou, ke spájení dochází na konci vegetačního období, tj. zhruba v letních měsících. 
Spirogyra   šroubatka – podle šroubovitě svinutých chloroplastů
Zygnema    jařmatka  - v buňce má 2 hvězdicovité chloroplasty. 

Ř. Desmidiales dvojčatkovité řasy,  krásivky
Nejčastěji jednobuněčné, jejichž buňky jsou zářezem rozdělena na dvě poloviny. Někdy mohutný slizový obal – pomocí vylučování slizu i lezou. 
Rašelinné tůně, většinou jako benthos,  někdy plankton rybníků, vlhká půda, skály. 

Tř. Bryopsidophyceae  trubicovky
Mnohotvárná skupina, buňky sifonální nebo sifonokladální. Pro většinu je příznačná rodozměna. 
Převážně mořské řasy, které tvoří výzmanou složku litorárních společenstev. 
Cladophora  žabí vlas – v mořích i ve sladkých vodách, častá jako svazečky zelených vláken. 

Tř. Charophyceae  parožnatky 
Makroskopické rostliny, jejichž vzpřímená stélka dosahuje výšky od 5-90 cm. Kauloid,  s něhož vyrůstají přesleny bočních větví, k podkladu přirůstá rhizoidy. Vzhledem připomínají přesličky. Nepohlavně se množí fragmentací stélky nebo rozmnožovacími tělísky, pohl. rozmnožování je oogamie. 
Rostou ve stojatých nebo mírně tekoucích vodách, kde na mělkém dně tvoří rozsáhlé porosty. Ve vápenatých vodách bývají silně inkrustované uhličitanem vápenatým. V moři zcela chybějí, ale rostou v brakických vodách i v slaných vnitrozemských vodách. Patří k veli starým rostlinám, jejichž oospory byly nalezeny již v paleozoiku. 
Domácí rody Chara a Nitzella rostou na dně mělkých vod.