Choroby ve školkách

Choroby semen

Jedním z možných přenosů a zavlékání chorob je i přenos infikovaným osivem, zvláště když nebylo dostatečně vyčištěno a obsahuje zbytky plodů, listenů, šupin, jehlic nebo větévek. V  zemích, odkud se osivo dováží je známá řada chorob, které by se mohly osivem rozšířit. V Sev Americe je to např. houba Caloscypha  fulgens   
Zjišťování zdravotního stavu semen je poměrně komplikované. Potřebujeme vyšetřit alespoň 400 kusů semen získaných metodou náhodného výběru. Sladují a hodnotí se základní parametry jakosti osiva -  čistota, energie klíčení, klíčivost, životnost, obsah vody, hmotnost a zdravotní stav. 
Choroby semen vyvolávají zástupci všech houbových tříd, méně některé bakterie. 
Nejvýznamější zástupci : 

Bukvice:
 Cylindrocarpon willkommii  anamorfní forma    Nectria ditissima  - původce rakoviny buku. Hynutí bukových semenáčků v kombinaci s plísní bukovou. Nákaza z bukvic, z půdy nebo zbytků rostl. pletiv.  V některých letech se objevuje odumírání vyklíčených bukových semenáčků, hynutí, hniloba stonků odumírání listů a celkové hynutí s tracheomykózními příznaky. 

Rhizoctonia  solani  běžně rozšířený půdní patogen. Schopná zničit napadené bukvice. Substráty s vyšším pH a bohaté na org. materiál.  
Příznaky:  na bukvicích drobné tmavé skvrny na dělohách, které jsou patrné po oloupání. Houba prorůstá dělohy a nakonec napadá i embryo. Osemení černá, oplodí praská a na povrchu se objevuje bílé vlnaté mycelium. Bukvice se sesychají a rozkládají – zůstává prázdné osemení. Pokud se infekce omezí pouze na částečné poškození děloh, bukvice vyklíčí, ale klíčení i vzcházivost je opožděná. Odhození semenných obalů se opožďuje, Nekrotické skvrny na dělohách  --  hniloba napadá i stonek.

Termoterapie  1hod/41 C. 

Plíseň buková P. cactorum
Infekce bukvic se projevuje tmavými hnědými skvrnami na dělohách i na klíčku. Pokud  není zachvácen klíček, bukvice vyklíčí, ale infekce přechází na semenáčky. Čokoládově hnědé okrouhlé skvrny na listech, při proniknutí infekce ke kmínku – úhyn. 

Hlízenka žaludová Ciboria batschiana  specifický parazit žaludů
V lese na starých žaludech, které jsou zakryté listím. Vytvářejí se apotecia, jejichž spory infikují na podzim novou úrodu. Vstupní branou mechanicky poškozené oplodí nebo jizva po opadu stopky. Jeden žalud může v období od konce října do začátku listopadu nést až 40 plodniček. Nutné vlhko. Během skladování při vysoké vzdušné vlhkosti a skladovací teplotě 4 C a vysokém obsahu vody v žaludech (nad 40 %) se houby rychle šíří pomocí šedého vzdušného mycelia a může zničit během 3 měsíců až 90% uskladněných žaludů.
Houby vyvolává mumifikaci plodů různých druhů dubů a kaštanovníku, při kterém se dělohy mění na černá pseudosklerocia a semena ztrácejí vitalitu a klíčivost.
Příznaky: Na žaludech jsou oválné nebo kulaté oranžové až oranžově žluté skvrny, ohraničené černým okrajem. V dalším průběhu choroby skvrny postupně splývají a dělohy jsou olivově hnědé, pórovité. V poslední stadiu dělohy mumifikují, osemení praská a dělohy se přeměňují na černou hmotu někdy pokrytou olivově tmavým práškem. Plavení.  Po napadení ztrácí chem ochrana účinek. 
Máčení ve vodě na 8-10 dnů  – houba  je citlivá na nedostatek kyslíku. Okyselení vody (kys, sorbová)
Termoterapie – máčení ve vodě o teplotě letální pro patogena – max 42 C po dobu 10 hod. – žaludy. 46 C po 4 hod. po termoterapii namořit fungicidem. 
Nenechat žaludy ležet v lese. 

Černá hniloba žaludů
Ophiostomy
Jako ophiostomatální houby jsou dnes obvykle uváděny druhy rodů Ophiostoma, Ceratocystis a . Sphaeronaemella
 systematicky jsou řazeny do dvou řádů hub vřeckovýtrusných 
Ophiostomatales:  Ophiostoma
Microascales: Ceratocystis, Sphaeronaemella

Ophiostoma představuje asi 100 druhů s globálním rozšířením a jeho anamorfy jsou kladeny do rodů  Sporothrix, Leptographium, Pesotum, Knoxdaviesia, Hyalorhinocladiella

Ophiostoma 
(O. quercus ,roboris, piceae)
Přítomnost chitinu, celulozy i rhamnozy, schopnost růstu na mediích obsahujících cykloheximid.  Tvorba konidií holoblastická – na tvorbě se podílí vnější i vnitřní stěna konidiogenní buňky. 

Ceratocystis  má kolem 14 druhů s rozšířením v mírném pásmu a anamorfami  Chalara, Sporothrix
Ceratocystis – absence celulosy a rhamnozy v buněčných stěnách a neschpnost tolerovat přítomnost cykloheximidu. Enteroblastická tvorba konidií – na tvorbě
 konidií se podílí jen vnitřní stěna konidiogenní buňky nebo stěna nově vytvořená. 

Askokarpy  plodnice lahvicovité s dlouhým krčkem (většinou) ukončeným ostiolem. Ostiolární hyfy. Uvnitř jsou vřecka. . Askokarpy většinou tmavé, ale i bezbarvé.  Askospory různotvaré. 

Žaludy -  na oloupaných dělohách jsou patrné černé napravidelné, postupně se rozšiřující skvrny. Napadené pletivo postupně hnědne, černá, měkne a rovněž celý žalud černá a hnije – černá hniloba  - ofiostomóza.  Pokud není hnilobou napaden klíček, žalud je schopen vyklíčit , ovšem jak kořen tak i stonek mohou být hnilobou napadeny, černají, odumírají. Protože žalud může klíčit několikrát, dochází ke zmnožení klíčků a kořínků, které však opět černají. I buk, ale tam postupné odumírání bočních a  terminálních výhonů a větevnatý růst. 

Stále nedořešenou otázkou je výskyt patogenních a agresivních poddruhů, biologických ras, a   kmenů. Může být zavlečen jiný kmen či rasa stejného druhu a dojít k vlně epidemie, jak v důsledku zvýšené patogenity zavlečeného kmene tak i možnou hybridizací nové populace s populací původní “ domácí”. 

Valsa intermedia  (Cytospora intermedia)
Může parazitovat i na živých stromech a vyvolat onemocnění tracheomykózního typu. Na žaludech pouze anamorfa. 
Na dělohách hnědé skvrny nepravidelného tvaru. Poškozené pletivo je nejasně oddělené od zdravého. Tvoří se blanky špinavě bílého až krémového podhoubí, postupně hojný počet stromat s pyknidami – světlé, nepravidelně zprohýbané pentlice. 

Teleomorfa  tvoří stromata pod kůrou větví. Mají kuželovitý tvar a nadzvedávají svrchní vrstvu kůry. Ve stromatech je nejčastěji 3-8 plodnic a v nich kyjovitá nebo podlouhle oválná vřecka. 

Diaporthe insularis  Phomopsis quercella
Původce tracheomykózního onemocnění dubů. K nákaze žaludů dochází již v lese při dozrávání. Na dělohách mělké, hnědě ohraničení jizvy, propadliny, nebo jen hnědé skvrny. Okolní pletivo děloh se zbarvuje hnědě. Napadené pletivo není ostře ohraničené od zdravého  Difúzní přechod skvrn do zdravého  pletiva je charakteristický pro napadení žaludů touto houbou. Při dalším vývoji se tvoří na napadeném pletivu drobné lahvicovité pyknidy proměnlivého tvaru, velikosti i barvy. Převážně však ve tvaru kuželovitých nebi čočkovitých hrbolků, tmavě olivovvě až hnědočerně zbarvených. Jsou zpravidla porostlé bělavým až krémovým myceliem. 
Dva druhy konidií: elipsoidní konidie a dlouhé niťovité, hákovitě zahnuté spory. Zralé elipsoidní konidie tvoří slámově zbarvené pentlice, které v suchu ztvrdnou. Za vlhka se opět rozplývají.
P. quercella přechází na dubové semenáčky a způsobuje u nich příznaky podobné napadení ophiostomou. 

Teleomorfa  Diaporthe insularis  se objevuje v dubových porostech na kůře kmínků a větví napadených stromů. 

Trichothecium roseum Patří k nejčastějším a nejnebezpečnějším druhům na  semenech a plodech lesních dřevin. Růžové plesnivění.

Houby rodu Fusarium, Cylindrocarpon a Verticillium

Patří mezi běžné a nejčastější patogeny způsobující znahodnocení osiva během skladování, předosevní přípravy i po síji ve školkách. 

Sirococcus conigenus  (strobilinus). u nás známá jako  Ascochyta piniperda. 
Infikuje semena zejména smrků a borovic . V Evropě je běžně rozšířena. 
Patogenní houba rozšířená v severním mírném pásmu, kde negativně ovlivňuje pěstování mnoha druhů jehličnanů ve školkách, při zalesňování, ale může napadat i stromy ve vyšších věkových kategoriích a působit jejich hynutí.  S.c. je  rozšířen zejména v Sev. Americe,  v některých proviniích kanady , v Evropě V. Británie, Norsko, Švédsko, francie Itálie, Rakousko a ČR. 
Přenos různými druhy jehličnanů. Zdrojem jsou staré infikované šišky uskladněné s novou úrodou. 
Do školky se dostává buď s napadeným osivem nebo deštěm a větrem z infikovaných okolních stromů. 
Nákaza se šíří z napadených semenáčků při vysoké vzdušné vlhkosti, mírné teplotě (10-20 C) a nízké intenzitě světla. 
Příznaky: 2—4 týdny po infekci, hynutí vrcholových letorostů nebo celých semenáčků a následná sporulace nastává asi o 3 týdny později. Na nekrotických pletivech vznikají pyknidy, produkující velké množství pyknospor, které číří větrem a deštěm další nákazu. Houba přezimuje v mrtvých pletivech a následné jaro nastává další sporulace. 
Patogen způsobuje hynutí vrcholových letorostů, rakovinu kmínku a větví. U mladých vzcházejících semenáčků napadá houba báze nově se tvořících jehlic, odkud rychle proniká do kmínku. Jehličí vadne, barví se žlutě až červenohnědě a během měsíce odumírá. V místě infekce se často objevuje kapka pryskyřice a mohou se zde tvořit podlouhlá, ponořená, purpurová ložiska rakoviny omezující lokálně růst výhonu a způsobující zakřivení semenáčku nebo sazenice. Usmrcené semenáčky zůstávají na záhonech vzpřímeně stát. Ve školce s prostokořenným sadebním matriálem se symptomy choroby objevují většinou koncem léta a začátkem podzimu na 1/0 nebo následující jaro na 2/0  semenáčcích smrků, borovic nebo douglasky. Na podzim mohou být symptomy zaměněny s poškozením mrazem. Mnohonásobná infekce může zahubit nebo deformovat semenáčky i mladé stromky. V porostech může způsobit vedle poškození letorostů i uhýn celých dospělých stromů. Silná infekce  šišek také nepříznivě ovlivňuje tvorbu a produkci semen. 
Ochrana: Preventivní postřiky fungicidy ve školce s výskytem. První postřik během vzcházení, potom opakovat za 3-4 týdny (chlorothalonil) nebo 8 týdnů ( triadimefon např), dokud kmínek a jehličí nejsou plně vyvinuty. Za deštivého počasí častěji (2 týdn). 
Pletí
Napadené rostliny vytrhat a spálit

Caloscypha fulgens     anamorfa Geniculodendron pyriforme 
Výskyt poprvé zaznamenán v r. 1964 v Ontáriu u podzimních síjí semene borovice, které na jaře nevzešly a později v GB na osivu smrku sitky importovaného ze západního pobřeží Sev. Ameriky. Patogen získal označení seed fungus, nebo cold fungus protože se šíří z infikovaných semen na zdravá během studené stratifikace  nebo po síji do chladného neprohřátého substrátu. 

Příznaky: Infikovaní semena vypadají zdravě, jsou tvrdá a vyplněná mumifikovaným pletivem, zatímco houby vyvolávající padání způsobují typickou hnilobu (měknutí) semen. Během předosevní přípravy při teplotách 0-5C se nákaza rozšiřuje vzdušným bílým myceliem z napadených semen na semena zdravá. Stejně tak po síji se šíří choroba půdou z infikovaných semen na zdravá. Při inkubaci napadených semen na vodním agaru nebo i na filtr. Papíře vytváří houba indigově modrý pigment, který umožňuje poměrně rychlé zjištění infekce – během 7-10 dnů. 

Jasně oranžová apothecia (na vnější straně často modrozeleně zbarvená) o průměru 1-5 cm se objevuje brzy na jaře po roztátí sněhu pod jehličnany i listnáči. 
Šíření konidiemi a askosporami. K infekci semen dochází myceliem patogena po opadu šišek na infikovanou lesní půdu. Proniknutí nákazy do semen závisí na délce pobytu šišek v chladných vlhkých podmínkách na infikované lesní hrabance. Osivo ze semenných sadů by nemělo být infikováno, protože šišky jsou sbírány přímo ze stromů.
Nákaza se šíří z napadených semen na zdravé hlavně během stratifikace nebo po výsevu do chladného substrátu. Patogen napadá pouze neklíčící semena, proto ba se mělo vysévat do dostatečně prohřátého substrátu, aby rychle vyklíčilo. Optimální teplota pro růst houby je asi 20 C, nízká, stratifikační teplota (1-2C) zpomaluje růst a šíření patogena. 
Jedle ((grandis), smrk (glauca, sitchensis) borovice (contorta, strobus,  sylvestris)
 Ochrana: 
Zabránit styku šišek s infikovanou půdou
Stratifikace bez média, do vody přidat fungicid
Teplý substrát, patogen napadá pouze dormantní semena

Fusarium moniliforme var. Subglutinans *
Na semenech jehličnanů
Působí škody zejména v semenných sadech borovic Pinus taeda a P. elliottii v USA. Na stromech v plantážích vyvolává různé symptomy – smolotok, čarověníky, odumírání větví v korunách, nekrózy šišek a zničení semen. Infekce vzduchem, během větrných dešťových srážek. Do samičích šištic se dostává už za kvetení, houba však nejčastěji proniká do hostitele poraněním. Při sběru šišek setřásáním . Infikované šišky jsou menší, prohnuté, šupiny mají purpurové zabarvení a některé šišky mají nekrotické konce s pryskyřičnými kapkami uvnitř nebo na povrchu. Semena jsou často mumifikovaná. Na odumřelých větvích, na jizvách po opadu jehlic, na infikovaných jehlicích a na šupinách pupenů vyrůstají lososově růžová sporodochia, myceliální polštářky o velikosti 0,006-0,2 mm (mikrosporodochia) až po velikost 1-3 mm. 
U nás zatím nebylo zaznamenáno. 

RZI:
Thekopsora areolata 
Rez – škodí pouze v některých oblastech. Během vývoje šišek se na vnitří straně šupin objevují bělavá spermogonia. Záhy se na vnější straně šupin tvoří kulovitá šedavá (uvnitř oranžová) ložiska aecie. 
Střemcha

Chrysomyxa monesis
Na šiškách smrku sitky  hruštička Moneses uniflora – u nás ne
Cronartium strobilinum  na šiškách severoamerických bor. Stálezelené duby
Cronartium conigenum  šišky a kmínky borovice – neopadavé duby

Apiognomonia tiliae  Gleosporium tiliae
Houba vyvolává skvrnitost listů lípy. Napadá také podpůrné listeny lipových oříšků, takže se může s nečistotami dostat do stratifikovaného osiva a po jeho vysetí přechází na vyklíčené semenáčky. Může vyvolat i hromadné hynutí. 
Houba  napadá vyrašené lipové listy koncem jara. Na listech se objevují nepravidelné, okrouhlé skvrny ohraničené nervaturou, které jsou zprvu červenohnědé, postupně hnědnoucí a zasychající. Při silném napadení může uschnout téměř celý list. Anamorfní stadium tvoří na svrchní straně listů pod pokožkou ložiska konidií, teleomorfní plodničky vyrůstají až na spadaných listech. 

Taphrina
Taphrina alni-incanae a amentorum – znetvoření šištic olše

Rod obecně způsobuje deformace a puchýřovitost listů. Čarověníky. Některé druhy napadají a deformují jehnědy některých listnáčů a způsobují jejich neplodnost. 
Topoly T. johansonii

SEMENÁČKY
Padání semenáčků – abiotické faktory, háďátka, roztoči, houby

Tmavohnědé až černé koncetrické skvrny zejména na dělohách a často i na listech, černání hniloby kmínků a kořenů (na semenáčky přechází z infikovaných bukvic, ale po rozšíření ve školce může přervávat v půdě ve formě trvalých oospor – napadá velké množství hostitelů. 
Moření bukvic, odstraňování napadených semenáčků, hluboké kypření záhonů, desinfekce půdy před výsevem 

Tracheomykózní onemocnění 
TO semenáčků a sazenic vyvolává řada hub, z nichž nejčastější a nejběžnější jsou druhy hub z pomocných rodů Verticillium, Fusarium, Cylindrocarpon. Tracheomykózní onemocnění může vyvolat i plíseň šedá, a  na počátku onemocnění může šířit vodivými pletivy i plíseň buková. 
Pomocný rod Verticillium, který je nejčastěji spojován s typickým TO, mí více fytopatogenních druhů, z nichž  jsou v lesních školkách považovány za nejnebezpečnější  Verticillium dahliae  a  V. albo-atrum.  Verticillium však má celou řadu specifických forem a  fyziologických ras s nejrůznější preferencí hostitelů. 
Nejnebezpečnější je pro semenáčky buku,  na které většinou přechází z bukvic. (nutná zdravotní kontrola na povrchovou i vnitřní mykoflóru bukvic).
Iniciální příznaky napadení se někdy podobají padání, ale většinou jsou semenáčky velmi rychle celkově rozkládány. Starší, již zdřevnatělé semenáčky zůstávají na záhonu stát, odumírají od vrcholu a při intenzívnějším napadení dochází velmi rychle k celkovému úhynu. 

Fusarium, Cylindrocarpon
Průběh onemocnění houbami z těchto pomocných rodů  je podobný
Botrytis cinerea
Onemocnění se většinou projevuje až na starších semenáčcích a na sazenicích, kdy dochází k odumírání vrcholu nebo jednotlivých výhonů, opět  s typickými tracheomykózními příznaky vadnutí a celkového chřadnutí. Mladé semenáčky jsou plísní šedou rozkládány celkově a velmi intenzívně. 

Ophiostoma
Typickým a pravděpodobně dnes nejznámějším TO semenáčků je tracheomykóza dubů, vyvolaná houbami rodu Ophiostoma. Postihuje 
zejména duby, ale i buky a jiné dřeviny.  Typickými a na první pohled patrnými příznaky je opakované klíčení, zmnožení, černání, odumírání stonků i kořenů. 
U buku větvení výhonů a odumírání. 
Ochrana:  Odstranění napadených semenáčků (včetně sousedních).
Preventivním opatřením je opakované kypření záhonů, ke kterému by se mělo přistoupit zejména při prvním zjištění příznaků. Návazným opatřením je celoplošná fungicidní zálivka přípravky jako je Benlate v 0,1 % koncentraci v dávce minimálně 2 l/m2  ,lépe v dávce 3-4 litry. Rovněž se osvědčil biopreparát Ibefungin v dávce 4 l /ha, formou zálivky ve 20-30 000 l vody/ha  i postřik semenáčků opět 4 l/ha v odpovídajícím množství vody pro dosažení celoplošného pokryvu postřikem podle použité aplikační techniky od 200 do 1000 l/ha. Na škodu není ani podpora regenerace napadených dřevin aplikací mimokořenové výživy. Nutné je i moření infikovaného osiva.

Plíseň šedá  Botrytis cinerea
Zejména v substrátových síjích, sklenících, fóliovnících , přehoustlé síje, vlhko, přehnojení dusíkem. Jehličnany k infekci náchylnější. Roste i kolem  0 – nebezpečí v klimatizovaných skladech. 
Ronilan, Euparen

Sypavka borová Lophodermium pinastri, seditiosum, conigenum

Padlí dubové, Microsphaera alphitoides
Do Evropy zavlečeno přes Portugalsko začátkem století jako vysoce teplomilný element, ale není známo odkud. U nás se zaklimatizoval a vyhubil u nás domácí padlí Phyllactinia roboris. 

Padlí javorové Uncinula aceris

Ascocalyx abietina         Brunchorstia pinea    (Ascomycotina)
(Gremmeniella abietina, Scleroderris  abietina)

Vyvolává hynutí četných druhů borovice i smrku , i pichlavého (často zbarvení do odstínů fialové). Výrazné poškození smrkových mlazin a výsadeb na řadě Napadá  řadu jehličnanů a má pravděpodobně několik biologických ras, které jsou někdy pokládány za samostatné druhy. 

Příznaky napadení jsou nápadné až po určité době po infekci. Dřeviny napadené v jednom roce chřadnou za nápadných příznaků až v roce příštím. Dochází k černání a odumírání pupenů, hynutí koncových výhonů starších stromů a v lesních školkách i celých infikovaných sazenic. Na sazenici se infekce projevuje svěšováním jehličí, změnou barvy do sivozelena až šeda a postupným svraskáváním a propadáním kůry. Teprve v květnu, když jsou sazenice vysazené na plochách se choroba projeví černým stromatickým pletivem pod kůrou a bohatou tvorbou velkého množství imperfektních plodnic – anamorfy Brunchorstia pinea  - černých, kulovitých drobných pyknid na kůře kmínku napadených sazenic. Mohou být buď jednotlivé nebo ve skupinkách, ale nejčastěji v dlouhých řadách v počtu až několika desítek pyknid. Příznaky jsou nápadné a dobře rozpoznatelné, ale až v době, kdy je pozdě na ochranu. 

lokalit. Pyknidy konidiového stadia vyrůstají na napadených a již odumřelých větvích. Jsou černohnědé, víceméně kulovité až mírně oválné 0,5-1,5 mm v průměru. Nejdřív nadzvednou a posléze protrhnou kůru na odumřelých letorostech – někdy vyrůstají z jizev po opadlých jehlicích. Uvnitř jsou hyalinní až světle šedé  přehrádkované, obvykle  lehce srpkovité konidie. Konidie jsou v naprosté většině  4buněčné, 30-50 x 2-3 mikrometry velké. Vřeckaté stadium vzácné – černohnědá apothecia, která lze přirovnat k plodnicím houby Cenangium ferruginosum, jsou však o něco menší – asi jen kolem 1 mm. Askospory se podstatně liší: u C. ferruginosum jsou oválné, jednobuněčné, bezbarvé, 10-13 x 5-7 mikrometrů velké, u A. abietina jsou protáhle oválné, 4(3) buněčné, též bezbarvé, 14-20 x 3-5 mikrometrů velké. 
Symptomy: zasychání a odumírání letorostů. První plodnice (pyknidy), které lze pokládat za spolehlivý důkaz napadení touto houbou se však objevují až příští rok  - pokud se vůbec vytvoří. Zdá se, že v našich podmínkách tato houba nepříliš ochotně fruktifikuje. 
Zasychání a odumírání letorostů. Ve spodních partiích stromů, což koreluje s výškou sněhové pokrývky.  Většinou oslabené dřeviny. U nás ve vrcholových partiích Orlických hor převážně na smrku ztepilém a to častěji na vysazovaných smrcích neznámého původu.  Silně napadeny byly i náhradní výsadby smrku pichlavého – příznaky jsou shodné, navíc je možné pozorovat výrazné barevné změny (nejčastěji do různých odstínů fialové) jehličí před opadem. 
Ascocalyx abietina je řazena mezi vážné sekundární houbové patogeny jehličnanů v Evropě, Severní  Amerive a Asii. Je schopná napadnout jehličnany všech  věkových kategorií. U semenáčků a sazenic dochází k odumírání buď ještě ve školce nebo po výsadbě. U vyšších věkových tříd dochází pouze k odumírání napadených výhonů, letorostů a infekce obvykle nepostupuje do silnějších větví. Často napadá výhony dřevin oslabených  nepříznivým působením abiotických činitelů. 

Merie modřínová Meria laricis